Alkymi

Alkymi

Kjemi er vitenskapen om materie og kjemiske reaksjoner, men også om sammensetninger og struktur og egenskaper. Opphavet til denne vitenskapen er omdiskutert, men mange mener at kjemi er utspringet av alkymien som er flere tusen år gammel og kommer fra flere steder i verden. I overgangen mellom bronsealderen og jernalderen (1000 f.Kr) begynte folk å utvinne metaller som ledet til grenen metallurgi. Metallurgi er læren om ekstraheringsprosesser for metaller. Gull var et ettertraktet metall og det ble oppdaget en måte å foredle/rense gullmalmen på. Det funket, men forståelsen av prosessen var feilaktig. Prosessen ble tolket som en omdanning fra et metall til gull, og ikke som en renseprosess. Dette ledet folk til å tro at man kan gjøre vanlige metaller om til gull.

I årtusner har mennesker prøvd å finne mening i tilværelsen, og underveis kokt blant annet hår, ekskrementer spytt og kobber. I tillegg har de påkalt seg gudehjelp i håp om å til slutt lage det mest dyrebare av alt; gull. Menneskene som arbeidet mot dette målet er de vi omtaler som alkymister. I tillegg til ønsket om å lage gull var mye av arbeidet deres preget av overtro, og flere hadde blant annet som mål å lage liv og gjenoppreise de døde.

De første alkymistene var inspirert av den greske filosofen Aristoteles, som mente at alt bestod av fire fundamentale elementer; jord, luft, ild og vann. Det var ved å endre sammensetningen av disse elementene og ved hjelp av gud at alkymistene mente de kunne lage gull.

En av de første alkymistene vi kjenner til er Abu Musa Jabir ibn Hayyan al-Azdi, i vesten kjent som Geber. Geber levde på 700-tallet i Bagdad og kjente til og anerkjente Aristoteles teori om de fire elementene. I tillegg videreutviklet han mange av teoriene og utførte langt flere eksperimenter enn de fleste andre alkymistene. Dette fordi han mente at all kunnskap burde testes med eksperimenter. Gjennom noen av sine forsøk oppdaget han saltpetersyren og det giftige stoffet arsenikk. I tillegg var han den første til å isolere og beskrive grunnstoffer som antimon og vismut. Han oppdaget også andre stoffer som blant annet kunne brukes som rustbeskyttelse og impregnering. I 1669 oppdaget legen, Hennig Brand, grunnstoffet fosfor. Brand er kjent innen kjemien som den siste alkemist. Brand var overbevist om at urin, pga. fargen, var et veldig godt utgangspunkt til å fremstille gull. Gjennom oppvarming og rensing av sin egen urin ble produktet noe som antennes i romtemperatur og lyser i mørket. Han hadde fremstilt grunnstoffet fosfor. Dette var en stor oppdagelse, fordi fosfor var et grunnstoff som ikke opprinnelig var kjent, og han kunne kalle seg verdens første oppdager av et grunnstoff. Også andre alkymister var ivrige på laberatoriet og allerede i alkymiens første tid oppstod et stort behov for forskjellige kjemiske apparater. Ikke bare var det nødvendig å behandle apparatene med forskjellige reagenser ved høye temperaturer, men fremstillingen av reagensene selv krevde også tallrike operasjoner. Dette førte til konstruksjon av destillasjonsapparater, ovner, vannbad, begre, flasker, filtre og flere andre hjelpemidler som vi den dag i dag finner motstykker til i kjemiske laboratorier

Med tiden ble ekperimentene mer og mer systematiske, noe som ga uttelling. Alkymistene nådde aldri sitt mål om å enkelt kunne framstille gull, men deres arbeid var likevel ikke forgjeves. Som vi har vært inne på hadde alkymistene blant annet betydning for utvikling av kjemiske apparater og oppdaget mange grunnstoffer. På slutten av 1600-tallet var 13 grunnstoffer kjent, mens på slutten av 1700-tallet hadde antallet økt til hele 78.

Oda, Ellen, Håvard og Anette.